FRUMOASA ANTONIA
Traducerea si Adaptarea: RRZXXX
Raffaello !
- Trezește-te ! - Ce femeie... ! Mai vrei ?
După cum spui, pare adevărat. Trezește-te, au venit oamenii !
- Jos e un străin cu un cal. - Un străin ?
- Cu un cal ? A venit acum ? - Da.
Un om care călătorește la ora asta, pe soarele asta, nu e un străin.
E un prost.
Bine ați venit ! Dacă vreți de mâncare și de dormit, sunt la dispoziția voastră.
Nu cred că e o oră potrivită pentru masă.
Nu fi rușinos, te servesc imediat prin față și prin spate.
- Am să duc asta în cameră. - Nu, e greu.
Ești mai potrivită pentru a face dragoste.
- Cât timp rămâi la Villa Santa ? - Încă nu știu.
Sunt sigur că voi rămâne până la recoltatul merelor.
La naiba, ce repede reușește asta !
Am fost chemat de la Roma să fac un portret unei nobile tinere.
Ești pictor ? Am înțeles imediat că ești un om deosebit.
- Cine este această nobilă ? - Fiica unui nobil, Domenico Mincaglia.
- Îl cunoști ? - Da. Jumătate de sat este al lui !
- Portretul trebuie să fie pentru fiica lui, Antonia. - Câtă nedreptate !
Să i se fac un portret doar pentru că e o nobilă ! Tu ai merita o sculptură.
Ce fac, tai o găină sau îți prepar o pulpă de capră ?
O pulpă pe care să o mănânc, încet, încet...
- Ce femeie frumoasă ! - Da, dar soțul ei e un urât.
Ariosto ! Te căutam !
Mâine dimineață te așteaptă boierul Mincaglia, are o treabă urgentă !
Pentru nevoile boierului tău mă cauți pe mine ? Să-l șterg la fund ?
Are un mesaj important, tâmpitule ! Vei câștiga și ceva bani.
Eu ți-am spus ! Te salut !
- Ești o persoană importantă ! - Cine știe ce vrea porcul ăla.
Nu cu mine ! Ăluia îi place s-o facă cu țărăncile.
Scuză-mă Antonia, nu pot să las pieptul fără lumină !
E a cincea oară într-o oră când îmi atingi sânii cu scuza asta !
Nu o fac din răutate. E o atingere a artistului.
- Aș putea spune că m-a atins o piatră. - Mă jignești !
Eu te ating cu profesionalism. În fața ta este un pictor.
- Bărbatul din el a ieșit din camera asta. - Să iasă și pictorul. M-am săturat !
Nu pot. Trebuie să imortalizez pe pânză frumusețea ta.
Exigența pensulei mele mi-o impune !
- Ce ai, ți s-a impresionat pensula ? - E altceva ! Dacă ai știi ce agitată e... !
Vorbești cu subînțeles ! Trebuie să anulăm ședința asta !
- Nu, eu voi fi tare ! - Îmi pare rău pentru tine !
Și tabloul ?
Ăsta numești tu un portret ?
Nu mai continua să-ți bați joc de ilustrul meu părinte !
Donna Antonia...
Voi rămâneți, verificați dacă maestrul e tare...
Nu aș vrea ca și ăsta să fie o păcăleală.
Nu vă supărați maestre, donna Antonia trece printr-un moment mai dificil.
Un artist ca dvs trebuie să știe să citească în inima...
- ... pe lângă linii și rotunjimi... - Apropo.
Credeți că sânii mei sunt pătrați ?
Donna Antonia nu are ceva în plus față de noi. Nu sunteți convins ?
Nu am nici o îndoială !
Vino !
Privește, Beatrice !
Mamma mia ! Doar că nu vorbește...
- Pot să intru ? - Te rog ! Tu ești stăpâna.
Am auzit că te-ai trezit, și ți-am adus micul dejun.
Îți plac cârnații picanți, așa se fac pe aici ?
- Îmi place totul de prin părțile voastre. - Te rog !
- Trebuie să ațâț focul. - E deja ațâțat !
Acum face scântei ! Mamma mia !
Imposibil ! Nu ai nimic pe dedesubt !
- Nimic ? Simte mai bine ! - Am simțit !
Eu mă refeream la chiloți.
- La ce ? - La chiloți.
- E ultima modă de la Milano. - Ce naiba mai e și asta ?
Nu știai ?
În ziua de azi, toate femeile poartă chiloți. La Florența, Roma și Bologna...
... orașe pline de chiloți ! Uite-i !
O femeie devine irezistibilă cu asta.
Acum înțeleg de ce soțul meu nu mai are chef !
Mă vede tot timpul fără chiloți ! Pot să-i pun ?
Sunt ai tăi. Am să ți-i pun eu...
... După...
Nu este cumva vreo glumă, iar apoi nu-mi vei pune chiloții ?
Vino....
Ți s-a rupt ceva ?
- Trebuie să-i duc asta lui Giovanni Piccolomini ? - Da.
- Ce te înspăimântă ? - Nimic, am făcut pe mine.
- Piccolomini e un om la fel ca ceilalți. - Nu, nu e la fel ca ceilalți !
Fii liniștit, nu ai de ce să te temi !
Tu ești doar un ambasador, nu se poate atinge de tine.
- Mă va lua la șuturi. - Să nu facem o tragedie din asta !
- Ești sau nu omul meu de încredere ? - Da...
- ... nu vreau să fiu omorât din bătaie ! - Stai liniștit !
Piccolomini nu te va atinge nici măcar cu un deget.
Monedele astea te vor îmbărbăta. Mergi cu încredere și fii liniștit.
- Orice se întâmplă, amintește-ți că sunt aici ! - Eu sunt cel care trebuie să meargă acolo.
Du-te !
Dacă scoți o vorbă sau strigi, te castrez !
Cine este nouă victimă a porcului ăla de bărbatu-miu ?
- La care cățea îl duci în noaptea asta ? - În noaptea asta, nici o cățea.
Înseamnă că e vreo vacă. Cunosc bine viciile soțului meu...
.. gusturile sale depravate ! Tu ești cel care îi aduce țărănci în grajd !
Vă jur, boierul Domenico m-a chemat pentru altă treabă !
Trebuie să duc acest mesaj boierului Piccolomini.
Nenorocitul ! A făcut precum a spus !
Va distruge fericirea fiicei noastre. Sărmana mea fiică... !
Sărmana Antonia, așa tânără și frumoasă !
Trebuie să renunțe la visul ei de dragoste !
Sunt devastată ! Mama nefericită, nevastă încornorată !
Nu mai plângeți ! Cu răbdare și paie se aranjează toate lucrurile.
- Ce faci în camera mea ? - M-ai adus aici !
Pleacă, mizerabilule ! Ieși imediat !
Antonia !
- Antonia ! - Folco !
Te căutam în altă parte. Ieri ai venit îmbrăcat în smochin.
Costumul de stejar e mai lejer.
- Nu putem continua așa, Antonia. - Ai dreptate !
Tații noștri continuă să se certe, ăsta e singurul mod în care ne putem vedea...
.. să ne sărutăm. Apropo, sărută-mă !
Au !
Curaj, dragostea mea ! Dragostea noastră va triumfa !
- Acum trebuie să plec. Pe mâine ! - Da.
- Voi găsi altă șmecherie. Nu voi mai fi copac. - De ce ?
Pe pământul tatălui tău sunt mulți câini. Privește !
La ce te uiți ? Ăștia sunt pentru domni, nu pentru sărăntoci ca tine !
Du-te dracului !
Ariosto, vino aici. Vreau să-ți fac cinste.
- De ce ? - Ești simpatic. Ai fost dat dracului pe nedrept.
- Ce te frământă ? - Boierul Piccolomini.
- Cine e ? - Un fiu de cățea.
- Ce ți-a făcut ? - Deocamdată, nimic !
- E un fiu de cățea pentru ce-mi va face. - Nu înțeleg !
Trebuie să-i duc o scrisoare și nu știu cum va ieși. Când o va citi, se va enerva.
Pune mâna pe un băț și îmi rupe o mână, piciorul și spinarea.
Înseamnă că e o brută !
Pentru mine e un fiu de cățea.
Raffaello, trezește-te ! Privește ce am pe mine !
- Știu că ești frumoasă, dar mă plictisești ! - Vorbesc de altceva.
- Vreau să-ți arăt izmenele. - Cum ?
E ultima modă de la Milano.
În seara asta vom face dragoste îmbrăcată cu izmenele, așa cum fac domnii.
Împuțito ! Scoate-ți imediat astea de pe tine !
- Încetează ! E ultima modă ! - Îți arăt eu ultima modă !
- Le poartă și doamnele din Florența ! - Nu, curvele din Florența !
Nu știu ce să mai inventeze pentru a te trage în păcat... !
- Credeam că e ceva frumos. - Nevinovată sfântă !
Ăsta e instrumentul lui Mefisto.
Fugi imediat și confesează-te fratelui Pomporio !
El e un om sfânt, dar păcatul e mare...
Cine știe de câte ori trebuie să sărut cordonul până să găsesc soluția !
Câteodată mă gândesc ce ar fi fost viața dacă nu erau femeile.
- Îți plac femeile ? - Da, dar sunt prea multe.
- Nevestele le las la o parte. - Ești însurat ?
Din păcate, da ! A fost un moment de slăbiciune.
Am înțeles ! Nevastă-ta stă deasupra, iar tu dedesubt.
Nu ! Întotdeauna eu stau deasupra.
Uite-o !
- Privește-o, e "îmbrobodită" ! - E nevasta ta ?
Eram sigură că te întâlnesc. Încă te așteptam să aduci o bucată de pâine.
- Nu mai țipa. Sunt cu o persoană importantă. - Ca să vezi... !
Este un vagabond la fel ca tine ! Copii nu au mâncat de ieri seară !
Taci ! Ține ăștia ! Acum vor mânca.
- În seara asta îți aduc alții. - De la cine i-ai furat ?
Nu mai urla. Ăla trebuie să creadă că sunt un om dintr-o bucată.
Acum am să-ți fac o scenă. E o glumă, nu-ți fie teamă !
Prefă-te că-mi ceri iertare !
Pleacă imediat acasă ! Nu te iau la șuturi pentru că nu vreau să fac spectacol.
Să nu mă mai cerți pe stradă când sunt împreună cu un străin.
Data viitoare am să-ți trag una de-ai să dormi vreo cinsprezece luni.
Am să-ți trag una imediat. Nu trebuie să așteptăm până data viitoare.
- Mai vrei una ? - Morții tăi... !
- N-o mai lovi pe mama ! - Ce faceți ?
- Delicventule ! - Golanule !
- Ce bărbat... ! - Pleacă !
- Acum plec, ai să vezi tu acasă... - Nenorocitule !
Claudio Fornari e un pictor renumit. Ar trebui sa va simțiți onorate...
-... că și-a pus pensula la dispoziția voastră. - Din nou pensula lui ?!
- Nu are numai el pensulă ! - Nu suntem aici pentru asta.
- Nu mai face pe nevinovatul ! - Nu mai face pe prostul !
Știi bine că-l iubesc pe Folco Piccolomini și vreau să mă mărit cu el.
Nu te vei mărita niciodată cu acel bărbat !
- Tatăl sau e foarte avar ! - A cerut o zestre, e normal.
Mi-a cerut o mie de scuzi de aur ! Fata mea e de o frumusețe fără pereche.
- Numai picioarele ei valorează 500 florini ! - Începi să devii vulgar.
Nu voi da nici un florin. Frumusețea e zestrea ta !
- Dacă nu mă mărit cu Folco, mă călugăresc. - Cum ?
- Voi intra la mănăstirea Surorile Durerii ! - Tu ?
Cu caracterul tău, cu dorința de viață care îți iese prin fiecare por ?
La Surorile Durerii ! Nu vei rezistă acolo nici măcar o oră...
.. cu cumnatele melancoliei și tristeții.
Mai vedem ! Mă voi ruga și pentru tine.
Antonia, o soră a Durerii ? Fiica mea, o călugăriță... !
- Ai auzit ? - E hotărârea ei !
Dacă se călugărește, eu economisesc bani și ea ajunge în paradis ! Zestrea câștigată...
Piccolomini a primit scrisoarea mea. Nunta Antoniei cu Folco...
- ... e un subiect închis ! - Asta crezi tu !
Voi apăra fericirea Antoniei cu toate forțele. Nu-ți voi da pace.
Bine, ușurează-ți sufletul. Câteodată e nevoie.
- E o slugă nouă ? - Porcule ! Ai o manie...
- Infuzia dv de afine, stăpâne ! - Mulțumesc, drăguțo !
- Cum te cheamă ? - Nu se numește.
- Nu are nume ? - Da, va pleca imediat.
Azi vei părăsi această casă ! Poți să pleci !
Dacă Antonia va ajunge în paradis, îți voi pregăti infernul !
Ce vacă !
Cine bate la ușa mănăstirii ?
Sunt Caterina, hangița. Trebuie să mă confesez !
- De ce atâta grabă ? - Am făcut un mare păcat.
- Soțul meu mi-a spus să vin aici. - Iubirea pentru soțul tău îți aduce onoare...
.. îmi pare rău, nu am timp. Mă așteaptă stareța mănăstirii.
Ea poate aștepta, e o sfântă. Eu trebuie să-mi împac conștiința.
- Am un diavol în corp, părinte ! - Ce fel de păcat "ai făcut" ?
- Ce ați spus ? - "Ce fel de păcat ai comis ?"
Un păcat groaznic ! Mi-am pus chiloți.
Chiloți ? Nu înțeleg !
- Ce e asta ? O pălărie ? - Nu e o pălărie !
Chiloții sunt instrumentul lui Festimo. Așa a spus Raffaello.
- Jur că nu-mi mai pun ! - Ce sunt chiloții ăștia blestemați ?
Nu știi ce sunt ? Sunt un fel de pantaloni pentru bărbați.
- I-am îmbrăcat pe dedesubt. - Pe dedesubt ?
- Unde dedesubt ? - Aici.
Le-am îmbrăcat și eram acoperită toată, în față și în spate.
Erai acoperită toată ? Până unde ?
Începeau de la genunchi și ajungeau până aici...
- La fel ca izmenele bărbaților. - Iar astea erau descoperite ?
- Nu, astea erau acoperite. - Până la jumate ?
- Totul, până aici sus. - Putoare binecuvântată...
- E grav ? - E foarte grav !
Ai nevoie de apă sfântă peste tot !
Înțelegi ce darnic a fost Dumnezeu ? Ce binevoitoare a fost Mama Natură !
Mă sperii ! Confesează-mă imediat. Te duci mai târziu la maica stareță.
Stareța mă va aștepta. Dar tu ai nevoie de o penitență foarte lungă !
Să ne așezăm mai comod. Trebuie să ai conștiința împăcată.
Trebuie să sfințim din nou fusta asta profanată..
Dezbracă-te și abandonează-te credinței. Iar înainte de toate...
- Nu trebuie să te grăbești. - Asta mi-a spus și Raffaello.
- "Cine știe de câte ori trebuie să sărut cordonul". - Ți-a spus ce trebuia.
-"Apucă-l, credincioaso" ! - Încep să sărut de aici ?
Îți spun eu când trebuie s-o iei de la capăt.
- Ce faci ? - Cui pe cui și păcat pe păcat se scoate.
- E o penitență pentru tine și pentru mine. - E mai bine așa, mă plictisisem de cordonul ăsta !
Așează-te comod !
Bine ! Începem cu șezutul !
Nu, fundul nu ! Vă rog, nu-mi atingeți fundul !
Ce ai înțeles ? Boierul Piccolomini a vrut să spună să stăm jos.
- Spun bine ? - Da. Pentru restul avem timp mai încolo.
Bufonul ăla Mincaglia refuză să-i dea zestre fiicei lui !
Vrea să anuleze această căsătorie !
Iar tu, pungaș mizerabil, ești cel care îmi aduce acest mesaj ?
- Știi cum mi se mai spune ? - Da, dar nu spun.
- Spune ! Cum mi se spune ? - Mi-ai spart fuduliile !
Exact !
Acum ți le voi sparge pe ale tale ! Ți le sparg ca pe două nuci !
Un gentilom ca dvs nu poate lovi un servitor.
- Un mizerabil. - Asta cine e ?
- Ce vrei ? - Să vă înfrunt în locul lui.
Cum dorești ! Tu ai vrut-o !
Nu-mi sparge fuduliile !
Depravatule ! Așa se spune ? Se spune : "Nu-mi sparge ouăle."
Fie-ți milă ! Te rog !
Nu-mi sparge ouăle, te rog !
- A fost o mare plăcere să te cunosc. - Tinere...
- Cum te numești, tinere ? - Claudio Fornari, din Roma.
De mult timp caut unul ca tine.
- Vrei să devii căpitanul gărzii mele ? - Nu pot !
Urăsc armele și violența. Eu sunt un pictor.
Vreau să-ți spun că tablourile astea sunt aproape distruse. Trebuiesc restaurate.
În dormitor am o frescă foarte mare la care țin mult.
Vrei s-o vezi ?
- Ai chef de muncă ? - Nu, dar dacă rămâi și tu...
- ... sunt dispus să fac un sacrificiu. - Bine, poți să ne arăți fresca ?
Da. Veniți ! Pe aici.
S-o luăm pe asta.
- Ce faci aici, Giovanni ? - Scuză-mă, draga mea ! Nu știam că ești așa.
- Sunt în camera mea. - Îți explic imediat.
Domnul e un artist. Nu trebuie să-ți faci griji în privința lui.
- Iar celălalt ? - Cine ?
E un mizerabil ! Afară !
Nu te mai uita așa la nevasta mea !
Cerșetorule !
Domnul e un pictor care vine de la Roma.
Vreau să restaureze frescele noastre, sper că tu ești de acord.
Da. Chiar dacă nu mă încântă prea mult ideea de a avea pictori în casă.
- Abia am terminat cu zugravul. - Claudio Fornari e un maestru !
El știe unde să pună pensula și culorile.
- Vrei să vezi fresca ? - Da.
Asta e fresca de care ți-am vorbit.
- E deteriorată ? - Destul de mult. E nevoie de multă muncă.
- Îmi pare rău pentru dvs, doamna... - Soția mea se numește lppolita.
- Precum regina Amazoanelor. - Da. Cea care s-a luptat cu Hercule...
- ... când i-a furat centura. - De castitate ?
- Cine a câștigat ? - Regina Amazoanelor.
Da, dar Hercule a luat centura.
Poate ar fi mai bine să vorbim despre fresce.
- Când intenționezi să începi ? - Chiar și mâine.
- În sala de arme ? - E mai urgentă cea din dormitor.
Îmi doresc să nu fii matinal. Sper că nu vrei să mă trezești în zori !
Asta mai trebuia... ! Eu încep munca la amiază.
- Sunt magnifice ! - Sunt opera unui maestru din Verona.
A trebuit să plătesc 40 florini de argint.
Fără ele nu aș fi putut dormi în patul meu.
Acum fac parte din nopțile noastre. Nu-i așa, Ippolita ?
Te rog, maestre !
- Doamna... - Maestre !
- Mergem să bem ceva ? - Cine plătește ?
- Eu. - Atunci să mergem.
Două.
Noroc !
- Nu ! Pentru azi e deajuns. - Ce ai ?
Asta e zona neveste-mii.
Nu te poți întâlni de două ori cu nevasta în aceiași zi.
Domnule... !
- Ați uitat pălăria în sala de arme. - Da.
Căzuse pe câmpul de bătălie. Mulțumesc, copilă frumoasă !
- Îmi pare rău că te-am pus pe drumuri. - Pentru mine fost o plăcere.
E adevărat că de mâine veți începe lucrul în casa boierului Piccolomini ?
- Veți lucra la frescele din camera nevestei. - Te deranjează ?
- Vrei să fac o frescă și în camera ta ? - Da !
- Sunt doar o slugă, nu pot avea pretenții. - Cine ți-a spus asta ?
Un artist adevărat execută fresce acolo unde găsește locul potrivit.
Frumoaso !
- Nu ! Sunt fecioară. - Eu sunt Capricorn. Ne vom înțelege bine !
Sunt fecioară...
Sunt virgină...
Ce mincinoasă... !
Dulceața mea, strânge-mă mai tare !
Sărută-mă toată !
Ce senzații minunate îmi dai... !
Cum trebuie să-ți spun, iubitule, pasiune sau delir ?
- Spune-mi Claudio. - Tu ! Cum îndrăznești ?
M-am supus ordinelor tale. "Strânge-mă mai tare" !
Credeam că e un altul. Ai abuzat de încrederea mea.
- Doar nu vrei să faci scandal pentru asta ! - Așa numești tu toate astea ?
- Fără modestie, dar știu să fac mai multe. - Ești un nenorocit !
- Iar tu o femeie minunată ! - Ești un vierme !
Rămâi cu mine. Nu face din mine un vierme solitar.
- Dispari imediat ! - Cum vrei.
Păcat. Putea fi o noapte de dragoste de neuitat.
- Ajunge ! - Antonia ! Ce ai ?
Tu erai ! Scuze !
Trebuia să-mi dau seama. Celălalt săruta mai bine.
Celălalt ?
- Ce ai, iubita mea ? - Situația asta mă face să fiu nervoasă.
Iartă-mă, iubitule !
Te iubesc, Antonia. De fiecare dată când te văd, ard de dorință.
Când ești în brațele mele, simt un "bum" în creier.
Parcă m-ar lovi ceva în cap.
Folco ! Iubitule !
Folco ! Inima mea !
Am înțeles. Nici în seara asta nu facem dragoste !
Cred că uniunea noastră este împiedicată de un altul.
Dragi surori, fugind de tentațiile lumii mondene...
nobilă fiică a boierului Domenico Mincaglia...
a cerut să fie primită printre noi.
Să ne pregătim s-o primim pe sora Antonia în mănăstirea noastră
Mâine va fi o zi de sărbătoare. Noapte bună, surori !
Pacea să fie cu voi ! (Pacea să fie cu noi)
- Frate Pomporio ! - Ce e ?
- Începe ședința ? - Nu, s-a terminat.
Mai bine ! Vreau să spun că s-a terminat bine.
- Acum plec. - Cum ? Chiar pleci ?!
A fost o zi grea. De abia aștept să mă trântesc în pat.
Mă gândeam că voi sta cu tine în seara asta.
- Voiam să mă rog împreună cu tine. - Îmi pare rău, în seara asta sunt obosit.
Frate Pomporio, o oră e deajuns !
- Numai o oră pentru rugăciune pentru morți. - Crede-mă, nu voi putea...
- ... eu mă simt pe jumătate mort. - Bine, să uităm !
- Poți măcar să-mi faci o favoare ? - Dacă pot...
Fratele paznic, nu. Fratele clopotar, nu.
Nu e nici măcar fratele bucătar.
- Îl cunoști pe Filippuccio, grădinarul ? - Da.
Roagă-l să vină la mine, spune-i să urce în chilia mea.
- Voi spune rugăciunile împreună cu el. - Ce idee bună.
Ți-l trimit imediat
Frate Filippuccio !
Hei, frate Filippuccio !
- Ascultă. - Tu erai, frate Pomporio ?
- Suferi de insomnie ? - Ai chef de glume ?
- Nu, sunt surprins să te văd aici la ora asta. - Bravo, rămâi surprins în continuare...
- .. pe tine te căutam. - Pe mine ?
- Frate Pomporio, fii atent cu mâinile... - Ce ai înțeles tu ?
- Voiam să-ți spun că stareța te-a chemat în chilia ei. - Stareța ? Nu !
Cum să fac ? În noaptea asta am o practică de devoțiune cu sora Malforia.
Apoi două repetări cu sora Carlotta.
Găsește și tu o scuză, spune-i că voi veni altădată.
Noapte bună, frate Pomporio !
Du-te...
Au !
- Bine ai venit, frate Filippuccio. - Îmi pare rău, tot eu sunt.
- Cel dinainte. - Te-ai răzgândit ?
Numai boii se răzgândesc. Din fericire, eu nu am nevastă.
- Frate Filippuccio e ocupat cu o liturghie. - Am înțeles.
Pentru că nu vreau să mă rog singură, când ieși, treci pe la fratele...
Mai lasă-mă, maică stareță !
Sunt de o viață în mănăstirea asta, doar eu am rămas să spun rugăciunea morților.
- Și pentru sufletul bunicului tău... - De ce nu ?
Poartă-te bine cu stăpânul, și vei avea nimic de pierdut.
Trebuie să stai cuminte și să-l lași să facă ce vrea.
- Am înțeles, dar banii când mi-i dă ? - Imediat ! De ce ți-e frică ?
- E mai bine dacă-mi dă banii înainte ! - Pregătește-te, trebuie să vină !
- Nu înțeleg, de ce e nevoie de coroană ? - Nu știu.
El o numește "extravaganță" dar pentru mine e o prostie. Pune-te jos !
- Ai rămas vrăjit ? - Trebuie să fac o probă generală !
- Păcat că nu poți să vezi și tu ! - Ce frumos... !
O adevărată capodoperă.
Fundul e al meu, iar el primește felicitările.
Excepțional ! Meriți o recompensă suplimentară.
Mulțumesc, boier Domenico. Francesca, mulțumește-i și tu.
Nu, las-o în pace, să nu se miște.
Am văzut sute, dar nici unul nu era așa de frumos. Nici nu spui că-i adevărat.
Acum lasă-mă singur, și stai de pază. Frumoasă Francesca !
Vin acum !
Ce faci boierule, acum îți iei avânt ?!
Maestre !
Minunat ! Felicitări !
Ai o mână sigură. E un artist adevărat, știe ce vrea.
- Mie îmi place cum se descurcă. - E adevărat.
Dacă continuă așa, în două zile îmi lasă camera liberă.
Chiar mai devreme, vreau să termin în noaptea asta.
Ești puțin cam îngâmfat, te supraapreciezi.
- Soțul tău ți-a spus. Eu știu ce vreau. - Nu e suficient numai să vrei.
- E nevoie de împrejurări favorabile. - Împrejurările se pot crea.
Bravo !
Un bărbat care vorbește ca tine ajunge întotdeauna unde își dorește.
Mulțumesc, sper să nu te dezamăgesc.
Aici erați ! V-am căutat prin toată casa.
- Te-ai pregătit de plecare ? - Am hotărât să plec pentru un timp.
- Cred că știu care e motivul. - Te rog să nu mă oprești.
Pariez că e vorba de Antonia.
- E numai vina nătângului de taică-su. - Nu mai contează cine e vinovatul.
- Antonia a hotărât să meargă la mănăstire. - Când ?
Azi.
Nu vrea să se mai răzgândească. De asta am hotărât să plec.
Vreau binecuvântarea ta, mamă !
- Să ne mai gândim. - Vino în cabinetul meu !
- Lăsați-mă să plec. - Nimeni nu te oprește,
vreau să știu numai unde dracu' te duci.
Vino, Folco.
Sărmanul ! Cine știe pe unde se duce "să-și rupă coarnele " !
Cine a cunoscut-o pe frumoasa Antonia, nu poate da vina pe ea. E îndrăgostit.
Eu voi pleca pentru câteva ore.
- Termină amestecurile și ești liber. - Aș vrea eu...
Trebuie să merg la boierul Mincaglia.
Azi vor sărbători plecarea fiicei lor la mănăstire.
- Și tu ești invitat ? - Da, poate ca ajutor de servitor.
- Te-ai hotărât să pleci ? - Nu te interesează.
- Vreau să te ajut. - Nu am nevoie de ajutor.
Ești un romantic. Povestea voastră de dragoste e povestea secolului și vreau s-o salvez.
- Vreau să-ți dau un sfat. - Mie ?
E prima ta lecție de religie.
Meditează la viața care te așteaptă și încerca să te eliberezi de orice tentație.
Vin să te iau peste cinci ore.
- Folco Piccolomini o iubea cu adevărat ? - Da, era pregătit de căsătorie.
- Dar Antonia... - Ce s-a întâmplat ?
Nu se știe.
- A spus că vrea să meargă la mănăstire. - Bea puțin ca să-ți revii.
Trebuie să sosească dna Lisa, dna Beatrice.
- Tu vrei să invit întotdeauna doamnele. - Azi e o sărbătoare mare !
Azi e ziua în care fiica mea e condamnată la moarte.
Te rog, trebuie să sosească musafirii !
Ariosto, vino un moment !
Scuzați-mă !
O vezi ? E tânăra de acolo.
Tot ce vrea ! Du-te !
Nu te mai deranjez, draga mea. Poți să faci ce dorești.
Nu mă voi supăra chiar dacă nu cobori să-i saluți pe oaspeții noștri.
Nu-i mai lua apărarea, Ippolita ! Mi-a încălcat poruncile.
- Trebuie să plătească ! - Nu-i luam apărarea.
Eu cred că fiul tău este îndrăgostit cu adevărat de fata aceia.
Ăsta nu e un motiv pentru a pleca de acasă cine știe unde.
S-a comportat ca o domnișoară. El trebuia să meargă la mănăstire.
Cine ești ? Ce cauți în chilia mea ?
- Antonia ! - Folco !
Antonia !
- Acum sau niciodată ! - Acum !
- Trebuie să cobori la sala de mese. - Mulțumesc...
.. vreau să sărbătoresc prima zi de călugărie prin abstinență.
- Bine ? - Eu fac ce-mi porunciți.
Acum pleacă !
Grăbește-te, Giuseppa ! Trebuie să sosească boierul Domenico, iar tu nu ești pregătită.
Nu sunt o fantomă !
Jur că-ți scot ochii dacă scoți un singur cuvânt !
Ce mizerie... !
Ce miros... !
- Ce trebuie să fac, unde mă pun ? - Acolo.
- Pe paie ? - Aplecată și cu coroana de flori.
E prea mare să mi-o pun pe cap.
- Nu trebuie s-o puneți pe cap. - Nu ? Unde ?
Vine boierul Domenico și va spune el unde o puneți.
- Ești sigur ? De unde știi ? - S-a sfătuit cu mine înainte să plece.
Fiul tău Folco e acolo.
Ce scandalos ! Ăsta e un sacrilegiu !
Nefericiții ăia doi au profanat acel loc sfânt.
- În locul tău nu aș mai pierde timpul. - Așa e. De ce nu vii cu mine ?
Eu sunt un străin, nu sunt din parohia voastră.
Așa e !
- Cine e ? - E ora de rugăciune.
Trebuie să cobori în capelă.
Sora Antonia, te așteptam în capelă.
Nu vă faceți griji pentru mine, mi-am făcut aici o capelă particulară.
Trebuie să fii calm. Nu uita, e vorba de fiul nostru.
- Am să-i dau o lecție. - Te rog, Giovanni !
Du-te în pat, Ippolita. Astea sunt treburi de bărbați.
Am reușit !
Ca să vezi... !
Ce-a putut să mi se-ntâmple... !
Totul e aranjat ? Ce m-aș face fără tine...
- Da, dar eu... - De data asta e cea mai bună...
- Ești sigur, boierule ? - Nu mă mai face să pierd timpul.
Au... ! Nu !
- Trădătorule ! Porcule ! - Nu, nu... !
- Te fac eu să-ți treacă apucăturile astea. - Nu vreau cu furca...
- Nu mă lovi... ! - Desfrânatule !
Îți voi fii credincios !
Nu te voi mai înșela !
Vino.
Ești frumoasă, deosebită, aristocratică.
Un lucru mă surprinde la voi... Nu purtați chiloți.
- Maica stareță, treziți-vă ! - Ce s-a întâmplat ? Cine e ?
- Boierul Piccolomini vrea să vă vorbească. - La ora asta ?
E ceva urgent. Pare un demon.
Trebuie să plec. Tu ascunde-te sub pat.
Nu e mai bine să sar pe fereastră ?
Nu mai face pe prostul, mă întorc imediat.
Nu pot să înțeleg ce vrea la ora asta !
- Ce s-a mai întâmplat ? - Ajută-mă, Maica Sfântă !
Nu pare a fi o mănăstire prea liniștită.
- Să sperăm că nu e un incendiu. - Pare un cutremur.
Mai bine să ne îmbrăcăm.
- Trebuie să îmbrac roba ? - Desigur !
Nu putem strica totul din prima zi.
Iubitul meu... !
Stareța are nevoie de mult timp să coboare.
Dormea adânc. Îi trebuie mult timp să-și pună roba și voalul.
Ați cerut să vorbiți cu mine, boierule Piccolomini ?
Da, chiar dacă nu este un spectacol prea plăcut.
- Am auzit că fiul meu se ascunde aici. - E imposibil.
Seara poarta se închide. După stingere, cine e înăuntru...
- ... e înăuntru, cine nu, rămâne afară. - Eu vreau să fac o inspecție.
- Regulamentul nu permite așa ceva. - Iertați-mă, maică stareță !
- Ce fel de voal v-ați pus pe cap ? - Ce fel de voal ?
Despre ce vorbești ?
- Sunt izmenele lui Filippuccio ! - Izmenele cui ?
Izmenele fratelui grădinar.
Întotdeauna l-am bănuit !
Asta nu e o mănăstire, e un bordel !
Mă așteptam la asta !
Mama mea !
Mă așteptam !
La asta nu mă așteptam.
Două călugărițe în aceiași chilie. Trebuie să fie vreo greșeală.
Antonia ! Unde e fiul meu ?
Vă rog să nu-mi tulburați reculegerea.
Ce reculegere ! Cu "colega" în chilie...
- Dacă afla Folco ! - Ajunge, tata. Folco știe.
Fo... Fo...
Mâncați ! Curaj ! După aprilie vine mai !
Nu-i așa ? Beți !
- Nu vrei și tu puțin ? - Trăiască mirii !
Pulpa e întotdeauna pulpă.
Bravo ! Continuă !
Ești nemaipomenită !
- Trăiască mirii ! - Trăiască !
Trăiască mirii !
- Trăiască Mincaglia și fata lui. - Trăiască Antonia !
- Dna Domicilla, nu luați loc ? - Aș vrea eu...
- ... dar nu înainte de cinci șase zile. - Ce s-a întâmplat ?
O mică discuție cu soțul meu.
A înțeles, ce căuta era chiar în casă.
Văd !
- Trăiască martorii ! - Trăiască !
- Ajunge ! - Nu, încă un pic.
Iubitule !
- Nu vrei să faci scandal pentru atât. - Asta numești tu : "doar atât" ?
Cu toată modestia, știu să fac mai multe.
Ariosto !
Mai ciocnim o dată ?
- Eu ? - Da, grăbește-te !
- Eu sunt pregătită, maestre. - Pentru ce ești pregătită, draga mea ?
Ai uitat ? Tu i-ai poruncit maestrului Fornari să mă picteze în ziua nunții.
Chiar la mijlocul nunții ?
Trebuie să profităm de ultimele raze de soare ale acestei zile.
Mă vei putea vedea de la fereastră.
O s-o facem în picioare. Nu-i așa, maestre ?
Cum dorești !
Bine, draga mea ! Dar vreau să te văd pe fereastră.
Poți să fii liniștit !
Eu fac pe gelosul, părinte, știu că-i face plăcere.
Aș putea trimite un batalion de mercenari, și tot nu ar călca strâmb.
Ești un soț norocos.
Să bem, părinte !
Încet, încet...
Grăbiți-vă ! Ce faceți ?
Suntem abia la prima pensulă...
Ce faceți ?
Fii înțelegător !
Și ea era acolo, părinte !
Cât durează portretul ăsta ? Săraca Antonia !
Stă acolo de o oră și jumătate.
Arta cere sacrificii...
Noroc !
Nu mai terminați ? Eu nu mai rezist !
Nu-mi mai simt picioarele, nici mâinile !
Un pictor adevărat ar fi pictat toată Capela sixtină până acum.
- Cred că trebuie să mai facă ultimul retuș. - Acum...
- Mă duc să-mi iau mireasa. - Bine.
Antonia ! Antonia !
Antonia ! Unde ești, văcuța mea ? Vine taurul tău.
Vine boul !
- Așteaptă ! Încă nu am terminat ! - Nu mai pot să aștept.
Te vreau acum !
- Frumoasa mea... ! - Nu, mă doare... !
Vreau să te am aici pe podea.
Da, iubitule !
Da !
Da, a mea...
- Ai trecut prin momente grele. - Dacă își dădea seama de păcăleală... !
- Ce putea să-ți facă ? Nu era înarmat. - Era înarmat, norocul meu a fost că era beat.
Întoarceți-vă curând, maestre. Ați lăsat în urmă o amintire frumoasă.
Ne mai vedem. Plec la Milano și mă întorc repede.
Chiar trebuie să mergi la Milano ?
În orașul ăla sunt mulți bani, vreau să mă îmbogățesc și eu.
- Bine ! Să te întorci repede. - Da, poți fi liniștit.
La Milano sunt bani, dar femeile frumoase sunt aici la Villa Santa.
- În afară de nevasta mea. - Nu fi supărat, Ariosto !
Fiecare pasăre are un cuib frumos.
Așa ? Atunci eu voi pleca din cuib.
SFÂRȘIT